TOHO presenterar
en samproduktion mellan gruppen 4 CAVALIERS
och TOHO Co Ltd:
DODESKADEN
Ett projekt av 4 CAVALIERS:
KUROSAWA Akira, KINOSHITA Keisuke,
ICHIKAWA Kon och KOBAYASHI Masaki
Producenter: KUROSAWA Akira & MATSUE Yoichi
Efter en bok av YAMAMOTO Shugoro
Scenario: KUROSAWA Akira, OGUNI Hideo
och HASHIMOTO Shinobu
Kamera: SAITO Takao & FUKUZAWA Yasumichi
Dekor: MURAKI Yoshiro & MURAKI Shinobu
Ljud: YANOGUCHI Fumio Ljus: MORI Hiromitsu
Musik: TAKEMITSU Toru
Inspelningsledare: NOGAMI Teruyo
Med:
Spårvagnspojken: ZUSHI Yoshitaka Hans mor: SUGAI Kin
Familjefadern: MINAMI Shinsuke Hans hustru: KUSUNOKI Yuko
Barnen: TONOMURA Toshiyuki, ONO Kumiko & HASEGAWA Satoshi
Mannen med tics: BAN Juzaburo Hans hustru: TANGE Kiyoko
Hans vänner: HINO Michio, KO YAMA Keiji & SHIMOKAWA Tappei
Arbetaren i rött: TANAKA Kunie Hans hustru: YOSHIMURA Jitsuko
Arbetaren i gult: IGAWA Hisashi Hans hustru: OKIYAMA Hideko
Den late morbrodern: MATSUMURA Tatsuo Hans hustru: TSUJI Imari
Deras systerdotter: YAMAZAKI Tomoko Springpojken: KAMEYA Masahiko
Den blinde: AKUTAGAWA Hiroshi Hans hustru Ocho: NARAOKA Tomoko
Pappa tiggaren: MITANI Noboru Hans son: KAWASE Hiroyuki
Herr Tanba: WATANABE Atsushi Tjuven: KOJIMA Sanji
Gamlingen: FUJIWARA Kamatari Målaren: KATO Kazuo
Polismannen: EZUMI Hideaki En prostituerad: NEGISHI Akemi
Regi: KUROSAWA Akira
Lovad vare sutran om Lotus!
Lovat vare siandet om Motus!
Hör mig, store Buddha!
Bota min mammas huvud!
Jag bönfaller om det.
Varför har du den där minen?
Mamma, är det något som oroar dig?
Nej, ingenting alls.
Jag har verkligen ingen anledning att oroa mig.
Store Buddha, jag ber dig...
Du borde vara uttråkad av mina upprepade böner...
men gör någonting för min mamma!
Oj! Jag måste iväg och jobba.
Nu för tiden går det inte att lita på underhållsarbetarna.
Man måste kolla underhållet!
Jag ger mig av.
Åtta turer nu på morgonen.
Lika många som på eftermiddagen.
Jag kommer tillbaka i kvällningen.
Vad nu!
Man frågar sig vad dom gör...
dom där underhållsarbetarna!
Den här spårvagnen är då verkligen gammal.
Man kan inte klanka på dom för mycket.
Bra, nu är den på väg!
Do-des-ka-den!
Spårvagnstok!
God dag, herr Tanba.
Jaså, det är du! God dag!
Säg mig...
du förrättar väl dina böner?
Jag ber till Buddha morgon och kväll.
Det är hårt för din mamma!
Nej då, allt går bra.
Jag tar hand om henne.
Det är sant!
Jaha...
Hur går spårvagnen idag?
Så där.
Och för er, går arbetet bra?
Ja, för mig med si så där.
Jaha...
Hälsa din mamma!
Förstått? Inget besök på puben i kväll!
Håll mun! Det är inte för att höra dig klaga som jag kommit!
Hallå, Hatsu!
Kommer du med?
Nej, men hej! Jag kommer.
Skål!
Har du förstått?
Om du är full i kväll igen, får du sova ute.
Du skulle kunna hälsa på min kompis!
Hör på, igår var det så här...
Nu går vi!
Om man lyssnar på henne, går hela dagen!
Ingenting att bry sig om!
Dom är likadana allihop, kvinnorna.
Predikar alltid moral för oss.
Slutar aldrig!
Alldeles sant, Hatsu. Överens om ett glas i kväll då?
Han är verkligen en bra karl.
Men så är det dom där ticsen! Och så till råga på allt, hans fru...
Välkommen...
Väg det här!
Kålhuvuden säljs inte efter vikt,
utan styckevis.
Vill du att jag ska betala för alla dom där vissna gula bladen?
Du säger att du är en handlare, som är billig!
Ni vet att det är sant.
Gå ner på stan och titta!
Mina grönsaker är 20 % billigare.
Billigare och sämre.
Ingenting i jämförelse med dom i stan.
Jag är utled på era klagomål. Allt det där för ett kålhuvud!
Tag det här...
jag ger er det.
Va!?
Jag är ingen tiggare!
Jag är en kund – och du förolämpar mig!
Ursäkta! Jag har uttryckt mig dåligt.
Jag ska väga upp det åt er.
Sluta att räkna dom!
Vem köper borstar och räknar stråna?
Må så vara...
Men jag brukar ta tag i 30 strån åt gången.
Jag blir sjuk av att se dig göra så där.
Jaha, din mage är riktigt rund...
Vem har du varit med den här gången?
Säg mig, du mor till min dotter...
Det verkar som om du tagit en ung...
Det har lyckats, ser jag.
Det är åratals sedan vi sågs.
Det finns inte bara unga...
Tänk på mig någon gång.
Sätt inte näsan i vädret!
Har du glömt den goda tiden?
Och våra barn? Mår dom bra?
Du hör, Katsuko? Det är verkligen dramatiskt.
Din moster är inlagd på sjukhus för att genomgå en knepig operation.
Man vet inte hur länge.
Beträffande utgifterna har jag lyckats...
få din mamma att betala.
Men hon har förekommit mig, så att hon skulle dra av dom...
från månadspengen till dig,
nu när din moster är gammal.
Hör du det, Katsuko?
Vilken satkäring! Tänk på din skuld till din älskade moster.
Nu måste du jobba extra hårt.
Du vet mycket väl vad som oroar henne mest...
i sin sjukhussäng.
Om du var snyggare,
åtminstone artigare,
skulle du kunna få in mer och det på ett lättare sätt.
Men du är rätt duktig att göra det där.
Dessutom bör du göra din mosters del.
Har du förstått?
Du hör inte hemma i människosläktet!
Inte heller i djursläktet!
Jag tror...
att din existens har med växtsläktet att göra.
Här är er saké!
Dricker han alltid lika mycket?
Det är en bra kund, vet jag...
men vilken latmask!
Han får er att jobba, dig och din moster,
medan han själv har det behagligt.
Och sedan hon hamnat på sjukhus, är du ensam om att jobba, eller hur?
Du har magrat ännu mer.
Se här! Det är till dig. Det är gott.
Okej, vi ses!
God dag! Hur står det till?
Ni skulle åtminstone kunna svara!
Det där är inte en levandes ögon.
Det ger mig gåshud.
En döds ögon!
Jag slår vad om att hans blod har frusit till is.
Ska man bygga ett hus,
så bör man göra det på en kulle.
Sedan gammalt har japanerna föredragit att bygga sina hus
vid foten av kullar, nere i en dal,
på lågt liggande slät mark.
Du har rätt. Så är det.
Man ser det tydligt på foton.
Hus i främmande länder
ligger alltid uppe på kullar...
japanernas på låglänta områden.
Men, vet du...
jag känner till skälen:
jordbävningarna och orkanerna.
Våra trähus står dåligt emot starka vindar och skakningar.
Alltså måste man skydda dom.
Det är skälet till att våra förfäder föredrog
att bygga på lågland.
Det finns ett skäl till.
Japanerna föredrar ett milt ljus
framför starkt sken.
De väljer platser med skugga.
De vill leva nära naturen.
Det är skälet...
Dom gillar inte stenhus.
Det är sant.
Nej, inte jag heller, jag tycker inte om stenhus.
Bevare oss väl – dom är kalla.
Men man får inte glömma en sak:
även om trähus passar japanerna,
får dom inte påverka vårt sätt att vara,
så att dom gör oss till
svaga varelser utan stadga.
Om västerlänningarna är starka och företagsamma,
beror det på att dom lever
i hus byggda av sten, järn och betong.
Ja visst!
Vi ska nu bygga vårt hus.
Det gäller att tänka på framtiden,
tänka på dig och dina barn,
och t.o.m. tänka på dina barnbarn.
Det är riktigt.
Han var nog en stilig karl, förr.
Han ser inte illa ut nu heller.
Häromnatten fick han t.o.m. ett besök.
Hon som besökte honom...
Vill du säga att det var jag?
Nej, det har jag aldrig sagt.
Hur kommer detta sig?
Du säger alltid att du får dom typer du vill,
att du aldrig misslyckats.
Hursomhelst, en vacker kväll hade jag bestämt mig.
Jag gick till ett allmänt bad med min mest väldoftande tvål
och gav mig iväg, säker på mig själv.
Du gör oss upphetsade.
Kom till saken!
Jaa...
När jag skulle gå in till honom,
hörde jag ett förskräckligt stönande inifrån.
Vilken överraskning! Jag kastade ett öga genom dörren...
Han sov.
Han hade säkert en hemsk mardröm,
för han kved med en tillbakahållen röst som var hjärtslitande.
Plötsligt öppnade han ögonen och klarvaken
sa han med låg röst:
"Ocho!".
Det var allt.
Man skulle kunna kalla det en röst från andra sidan graven.
Jag fick gåshud,
greps av panik...
och stack så fort jag kunde.
Detta är vämjeligt.
Den här makrillen är rutten.
Se på skinnet! När det är färskt, sitter det fast på köttet.
Se bara här!
Skinnet lossnar ju av sig självt!
Ett glas till!
Nej, inte mer i kväll.
Var bussig! Bara ett!
Nej, slutdrucket.
Var bussig!
Nej! Tjänare! Du kommer i rättan tid. Stig in!
Jag har inte kommit för att dricka. Jag vill prata med dig.
Låt oss ta ett järn först. Vi kan prata sen. Kom!
Vad gäller det?
Jag har fått nog.
Min fru tjatar ihjäl mig.
Jag känner mig som en hund i koppel.
Jag har det inte helt klart för mig...
men det verkar inte som det kommer att sluta.
Jag har då skäl! Jag satt och åt...
och det var som om någon hade stjälpt
en hink med sand över huvudet.
Det är då synd om dig! Du verkar ha det besvärligt.
Det kan du skriva upp.
Otatsu har sin personlighet.
Hon är inte elak men hon är eldfängd.
Vad var det du sa?
Vad hade hon gjort med sanden?
Hade hon tömt den över ditt huvud?
Nej då, det var en metafor.
Hon var djävlig mot mig.
Jag frågade henne vad hon höll på med. Har du inte med att göra, sa hon.
Om jag inte har att göra med det, ska du hålla mun, sa jag.
Varför då, frågade hon.
Jag visste inte vad jag skulle säga.
Det gjorde mig skitarg
och jag sa till henne att dra.
Men hon rörde sig inte ur fläcken,
så det var jag som gav mig iväg för att komma hit.
En gift man, han har i alla fall...
sin stolthet, eller hur, Hatsu?
Ja visst! Du har så rätt!
Vi män, vi arbetar hårt...
Ja visst.
När man kommer hem från jobbet,
är det normalt att man vill att frun ska pyssla om en.
Hemma hos mig är det inte så.
Min goda hustru tillbringar sin tid
med att anstränga sig för två med att klippa håret.
- Otur! - Otur!
Kvinnor är verkligen omöjliga.
Omöjliga.
I själva verket...
har dom för mycket ledig tid
och det vilseleder dom till att krångla till allt.
Jag ska gå och prata med henne.
Vänta! Du har druckit för mycket.
Idiot!
Jag är inte alls full!
- Gå inte. Låt bli. - Gå inte, säger jag!
- Låt mig gå. - Nej.
- Jag går. - Nej, gå inte!
- Hur är det med dig? - Okej.
- Hur är det? - Jag är på väg dit.
Det må jag säga!
Jag skulle gärna ta ett glas.
Var snäll och...
Vill du ha saké?
Jag är minsann på örat, upp till örsnibbarna.
Du nyktrar i alla fall till.
Förlåt!
Säg mig, är inte du Yoshiko, Hatsus fru?
Vilken överraskning!
Jag känner mig alldeles konstig.
Konstig...
Hjärtat slår inte längre.
Låt mig känna efter.
Det slår helt okej, hjärtat ditt.
Jag känner att det slår.
Verkligen? Och ditt?
Känn efter själv.
Kan jag det?
Det är för långt borta. Det är inte ditt hjärta som intresserar mig.
Vänta lite. Du är inte särskilt känslig. Vänta.
Vad funderar du över?
Du ska inte sova där.
Du kommer att förkyla dig.
Låt mig vara!
Se där är du, lilla grabben! Det är färdigt, ta för dig.
Tack.
Fisken är rå. Koka den innan du äter den.
Kom inte när jag har kunder. Vill du få dom att sticka?
Du igen, snorunge!
Det finns ingenting för dig här.
Det tjänar ingenting till att du stannar här. Försvinn!
Vänta!
Var inte så elak!
Tack.
Vet du,
hela kvällen har jag funderat...
på frågan om vårt hus.
Sover du?
Nej då, jag har inte somnat...
Berätta.
Först måste man tänka på portalen.
Den är lika viktig som ett ansikte för en mänsklig varelse.
Ansiktet återspeglar personligheten.
Det är sant.
Eftersom vi ska bygga huset uppe på en kulle,
bör vi välja europeisk stil.
Rokoko?
Spansk?
Engelsk? Inte heller så tokig.
Men allt det där, det är för pompöst, eller hur?
Varken iögonenfallande eller högtidligt –
jag vill hellre ha det enkelt och välkomnande.
Säg...
vad har du för tankar om det?
Av järn men ändå varmt...
Inte för imposant... hellre inbjudande, eller hur?
Det är väldigt bra.
Det ska målas mörkgrönt.
Men först måste man lägga på rött,
rostskyddsfärg.
Så är portalen färdig.
Ni tar fel...
Det där är mina verktyg.
Pengarna är där.
Det var inte mycket. Vänta!
Det är allt som finns.
Kom tillbaka om ni behöver mer.
Jag ska lägga undan...
Stäng fönsterluckorna ordentligt.
Kom in bakvägen nästa gång.
Har du sett!
Det var enastående! Rostbiff!
Tillagad till fulländning...
Riktigt blodig mitt i.
Vill du ha?
Nej, ät du.
Jag tycker inte om blodigt kött.
När portalen är klar, måste man tänka på staketet.
Det är sant.
Portalen är i smitt järn, alltså krävs det...
ett staket i väl arbetat järn...
Det är vackert, eller hur?
Det är sant...
det är mycket vackert.
Katsuko!
Jag kände igen dig på ryggen...
Du går som en sömngångare.
Du arbetar för mycket. Du borde tänka på dig själv.
Du arbetar utan att sova...
Och det för det där fyllot!
Du kan inte arbeta dygnet runt. Tänk på din hälsa!
Du har magrat ännu mer.
Se här, ta det här.
Jag har öppnat det...
Den där grisen till fyllo!
Måtte han kola!
Ni skulle kunna vara uppmärksam! Ni hade kunnat bli krossad!
Vill ni dö?
Det är redan det en överträdelse att gå längs spåren.
Och ni, ni satt – mitt i!
Det går inte för sig, eller hur? Bondlurk!
SPÅRVAGNSTOK!
Dagens friterade: Grönsaksmunkar
Det är jag.
Prishöjningen gör mig galen!
Har du sett hur mycket torsken kostar?
Det är verkligen vanvettigt!
När jag frågade efter priset på en vanlig skiva fläsk,
var jag på vippen att falla ihop!
Var och en får tycka som han vill, men...
har ni tidigare sett liknande par?
Byta män så där!
Det kan hända att man misstar sig...
Det är sådant som händer.
Men att göra det med allas vetskap, det överskrider alla gränser!
Tänka sig att det inte hindrar dom från att vara kompisar som tidigare!
Och deras män är likadana!
Det skulle vara bra om detta vackra väder höll i sig.
Ja visst.
– Ja, hej då. – Vi ses.
Jaha...
Vi måste genast bestämma hur husets ytterväggar ska vara.
Det är sant. Du har rätt.
Först... färgen på väggarna.
Vi ska inte tala om färgen på dörrar och fönster,
för det är färgen på väggarna som bestämmer atmosfären.
Vilken färg skulle du vilja se?
Ja, jag...
jag tror att... vitt skulle passa.
Vitt?
Jag har försökt med vitt, som du sa...
men det är en smula för banalt.
O! Storartat!
Det är sant.
Jag ska döda dig!
Du ska få se!
Vad är det som händer?
Jag vet inte. Något som kommer över honom ibland.
Säg inget, senila gubbe!
Så där, nu har han lugnat sig.
Det är okej, allt går bra.
Men vad var det herr Tanba sa?
Han var sjyst mot mig.
Ska jag ta er plats?
Håll käften, senila gubbe!
Låt mig ersätta er. Ni måste vara utmattad.
Jag blev alldeles paff.
Ersätta mig – varför? Det var ju inte galärerna.
Jag kunde inte säga till honom: Snälla ni...
Jag blev uttråkad, så jag gick och la mig.
Planerna måste ändras lite grann.
Det är inget särskilt stort men i alla fall...
Men det var ju färdigt.
Problemet är verandan.
Den är löjligt liten.
Jag är säker på att du skulle tycka mycket om
att kunna leka där eller titta på utsikten.
Ja visst det är för all del sant...
Man får göra om den och lägga den vinkelrätt.
Husets helhet...
är mycket bättre på det viset, eller hur?
Det är sant.
Titta inte på mig så där.
Med babyn i magen
bör jag äta för två.
Hur är det, pappa? Är det inte bra?
Ibland tittar du på oss så där.
Varför?
För ingenting. Jag tänker bara att ni växer fort.
Jag har verkligen fått nog av allt.
Livet har blivit en börda för mig.
När jag stiger upp på morgonen, gör i ordning frukosten,
säger jag till mig själv att det alltid är samma sak
och jag förlorar all energi.
Ingenting tycks mig bra.
Jag har ingen aptit.
Det värsta, det är på allmänna badet.
När jag tittar på min nakna kropp, når fasan sin kulmen.
Jag ser mig helt utan kött, otäck...
Jag känner mig helt igenom äcklig.
Sanningen att säga...
har jag bara en enda önskan...
att dö kvickt och snabbt,
lämna den här världen och försvinna.
Det här är ett pulver som används av guldsmeder,
ett starkt gift som inte får säljas.
En timme efter att man tagit det, dör man utan att lida.
Om ni verkligen vill dö, ta här.
Tack. Ni är mycket vänlig.
Jag har inte alltid varit så här.
Förut ägde jag en tygaffär.
Jag hade hustru, två söner...
fem anställda och en tjänare...
Och t.o.m. två älskarinnor.
Jag levde alltså i välstånd.
Men så...
mina två söner blev mobiliserade,
och när jag fick veta att de dött på slagfältet
tappade jag allt intresse för mina affärer.
Min hustru blev sjuk och dog inom loppet av sex månader.
Mitt hus brann ner under bombningarna.
Jag återfann mig själv utan någonting.
Jag bröt med mina älskarinnor...
och jag tjänade mitt uppehälle genom att sälja leksaker i stånd om natten.
Hursomhelst drömmer jag varje natt...
om min hustru och bortgångna söner.
Vi är alla återförenade.
Dom pratar och skrattar,
som om dom var alldeles levande.
Ni är säkert mycket lycklig i dom stunderna.
O ja, ni har så rätt!
Den lyckan blev en del av ert liv.
Med andra ord...
Dom lever i samma mån som ni lever.
Genom att dö kommer ni att döda dom.
Det här giftet...
verkar det verkligen inom en timme?
Kan man inte hejda verkan av det?
Det är knappt fem minuter sedan ni tog det.
I allmänhet finns det alltid ett motmedel
för alla medikamenter.
Lika väl som det finns muskelavslappande medel, finns det muskelsammandragande.
På samma sätt med sömnmedel och uppiggande medel.
Finns det ett motmedel mot detta gift?
Ja visst, ett motgift.
Jag ska se om jag har något här.
– Skynda er! – Ett ögonblick.
Leta! Skynda er!
Fort! Var är det?
Där borta!
Var någonstans?
Ge mig fort!
Mördare!
Leta...
Leta fort reda på det där motmedlet, mördare!
Tappa inte huvudet!
Det var bara ett pulver för matsmältningen.
Oroa dig inte, allt ska gå bra.
Rör dig inte.
Blunda, Katsuko.
Ligg kvar utsträckt, med slutna ögon.
Det är ingenting, ska du få se.
Jag sa åt dig att blunda!
Blunda!
Varför gör du upp eld?
Det behövs inget hett vatten.
Jag måste koka fisken.
Fisken? Visa mig den!
Det är marinerad makrill.
Det är inte rå fisk.
Men restaurangchefen sa att jag måste koka den.
Han måste ha tagit fel.
Man kokar inte marinerad fisk.
Men...
Apropå det här...
vi måste tala om köket.
Jag vet att ett modernt är praktiskt,
men ska man laga god mat,
så går ingenting upp mot det gamla.
Vilket väljer du då?
Skulle hon inte kunna vara den där Ocho som du pratade om?
Jag vet inte.
Det är förbluffande att dom är så passionerade.
Hon har i alla fall inte ett sådant utseende.
Man ska aldrig lita på utseendet.
Förut kände jag en kvinna som hon,
samma ansikte, samma fysionomi.
Dom där kvinnorna...
är oerhört sensuella.
T.o.m. som gamla, är dom det
och sjangserar inte ett dugg.
Hon kommer att sätta den på knäna...
vänta så ska ni få se.
Middagen är färdig. Kom och ät.
Dom är någonting, kvinnorna!
Vare sig dom är 15 eller 30 år, är dom alla likadana.
Vissa kan ibland vid 35 års ålder
ha ett oskuldsfullt utseende som en flicka på 17 år.
Annars kan ibland
16-åringar
stirra på en med en 35-årig kvinnas blick.
Häxor är vad dom är!
Taro, vad är det med dig? Du gör mig ledsen.
Sluta att gråta!
Pappa...
Vad är det, Taro?
Säg pappa, är det sant att vi inte är dina barn?
Tänk efter!
Vad tror du själv?
Jag, jag vet att ni alla är mina barn.
Det är däför jag älskar er – ni är alla mina älsklingar.
Men ni – om ni inte älskar mig,
om ni inte tror att jag är er pappa,
ja, då är jag inte er pappa. Överens, Taro?
Men alla säger, hela världen säger sedan länge
att ingen av oss är ditt barn,
att vi alla har en annan pappa.
Inte bara jag,
utan Jiro också,
Hanako och Shiro med har olika pappor.
Folk säger vad dom vill.
Och det spelar ingen roll.
Man kan inte hindra dom.
Men ingen vet riktigt vem som är barn till vem.
Om du tror att någon är din pappa,
om någon tror att du är hans son, ja, då är ni far och son.
Om någon frågar vem som är er pappa,
fråga då honom kort:
"Och du själv, vet du det?"
Om han svarar ja, presentera honom för mig.
I själva verket...
måste ni göra klart för er vem ni ska tro på:
mig, er pappa, eller dom andra.
Det är enkelt.
Vem kommer ni att tro på?
– Dig, pappa! – Pappa!
Jag – min storasyster!
Det kan inte vara makrillen.
Om det var det,
skulle vi ha fått finnar eller känt kväljningar.
Varken du eller jag har dom symptomen.
Det vill säga...
att det inte är matförgiftning.
Det är en enkel diarré...
beroende på nerkylning.
Det är sant.
Jag kommer strax tillbaka...
Operationen gick bra.
Jag har kunnat vila mig under fyra månader
och jag bör vila mig ännu mer.
Jag har verkligen tur.
Jag har aldrig mått så bra!
Men sedan jag kommit tillbaka, är det en sak som oroar mig.
Katsuko har magrat väldigt,
och hon har förskräckligt trötta anletsdrag.
Det är normalt! Hon har jobbat för två.
Det är säkert något annat.
Katsuko, det är dags!
Du måste ge din moster mat punktligt.
Följ noga doktorns ordinationer.
Är det här?
Ursäkta mig!
Jag är polisinspektör.
Har ni sett den här mannen förut?
Nej, jag har aldrig sett honom.
Det var natt, så det är inget konstigt.
Men ni kommer väl tydligt ihåg att ni blivit utsatt för inbrott?
Nej, det kommer jag inte ihåg.
Underligt!
Förra veckan arresterades den här mannen för stöld
och under utfrågningen
erkände han att han gjort inbrott hos er...
Det var inte precis så.
Jag tog mig in i detta hus.
Jag tänkte stjäla det där skrinet med verktyg.
Men det var era arbetsverktyg
och ni gav mig era pengar.
Jag kommer absolut inte ihåg något sådant.
Eftersom jag erkänt, är det inte ett misstag.
Ni sa t.o.m. åt mig att komma tillbaka, om jag behövde mer!
Vilket struntprat! Ni har drömt!
Det där måste bero på senilitet.
Skulle en senil kunna utföra ett så minutiöst arbete som detta?
Låt oss sammanfatta. Den här mannen har inte tagit sig in hos er
och inte stulit vare sig pengar eller något värdeföremål.
Så är det. Ingenting liknande har inträffat här.
Vilken tidsspillan!
Ursäkta oss.
Vi har gäster.
Ni behöver inte känna er generade här Stig in!
Kom och hälsa på våra gäster.
Jag håller på med elden.
Det struntar jag i!
Det är verkligen en plåga, sådana människor...
som bjuder in sig till andra.
Såg ni huvudet på chefen i morse?
Han tog en cigarett, tände den...
Minen han gjorde...
när asken exploderade, bang!
Får jag presentera herr Ikawa, herr Nomoto och Matsui.
Min hustru.
Jag går till badet. Elden är klar.
Jag ska värma sakén.
Jag ska ställa en fråga till er.
Ni har väl redan håvat in gratisriset
hos rishandlaren?
Jag pratar inte om något lån, nej då...
Utan om öppen, överlagd stöld.
För att fortsätta...
ni tar en järngryta
och fuktar den ordentligt.
Ni häller i 2 kilo ris hos en okänd handlare.
Ni ber om kredit.
Ni är okänd, alltså vägrar han,
och ni häller tillbaka riset.
Men grytan är fuktig
och riskornen, ja, dom är kvar, fastklistrade.
Om ni upprepar det där tre gånger, har ni tillräckligt för en måltid.
Inte dåligt, eller hur?
Sakén är nog varm...
Jag går och hämtar.
Herr Ikawa, varsågod.
Hur är det?
Säg mig, Shima...
är vi inte välkomna idag?
Har jag förnärmat er?
Nej, inte du. Du är en förträfflig karl. Det kan jag garantera.
Men den där kvinnan, vem är det?
Du presenterade henne som din hustru,
och vi hälsade på henne som om hon var det.
– Trots det... – Jag är hemskt ledsen.
Jag ber er så hemskt mycket om ursäkt.
Hon är kantig och nyckfull.
Du behöver inte ursäkta dig. Jag anklagar dig inte för något.
Du är alltför god, det är däför jag blir arg.
Vem gör hon anspråk på att vara? Förtjänar hon beteckningen maka?
Det handlar inte om oss.
Men du såg ju hur hon behandlade dig!
Hon sa inte god kväll, när du kom hem,
hon befattade sig inte med dina gäster
utan gick till badet och lämnade dig med elden.
Jag har då aldrig sett en likadan fru!
Om det var jag, skulle jag sparka ut henne!
Hör på, Nomoto...
jag ber om ursäkt.
Jag anklagar dig inte för någonting.
Du är en bra person, verkligen bra.
Du behöver inte ursäkta dig. Du skulle ha det mycket bättre...
om du kastade ut den där kvinnan.
Det är min plikt som vän:
jag råder dig att sparka ut henne.
Vad är det säger!? Hur vågar du?
Min fru har inte gjort dig något såvitt jag vet...
Hur vågar du säga åt mig att jag ska jaga ut henne?
Inga våldsamheter!
Okej. Vi lyssnar.
Denna kvinna är min fru.
I era ögon
är hon inte värd ett ruttet lingon.
Det är mycket möjligt.
Men hon har slitit för mig.
När det inte fanns något att äta,
när det inte fanns annat än vatten att svälja,
höll hon det hela i gång.
Ni har inte erfarit sådant.
Tricket med den fuktade grytan,
det var det hon som hittade på för att vi skulle kunna äta.
Hon har tappert hållit i gång denna ömkliga existens.
Så med vilken rätt
säger du åt mig att jaga ut henne?
Säg mig i vilken rätts namn!
Bra, jag har förstått.
Jag hade fel. Förlåt.
Jaa, hm... låt oss skåla!
Vill du verkligen inte prata med mig längre?
Jag har fel.
Det tjänar ingenting till att insistera.
Du har ju sett mig i det där tillståndet.
Jag har sannerligen inte alltid förstått...
hur jag kunde göra detta.
Det är som om ett vilddjur hade slumrat inom mig
men plötsligt väckts till liv.
Det var inte av kärlek som jag gjorde det.
Aldrig att jag älskade honom mer än dig.
Jag bönfaller dig, tro mig!
Jag vet att du lidit mycket,
men det var förskräckligt för mig med.
Min avlidna mor förebrådde mig alltid för det onda jag gjort dig
och hon dog utan att förlåta mig.
Efter hennes död
har jag aldrig slutat att klandra mig, att hata mig.
Och likväl, jag har hört sägas att t.o.m. en brottsling,
som begått det allra värsta brott,
ibland blir förlåten efter att ha sonat sitt brott.
Om jag, av en lycklig slump,
kunde göra något för att lugna ditt hjärta,
säg det till mig, jag bönfaller dig.
Vet du...
jag skulle göra vad som helst.
Gynekologi – Obstetrik
Jag ska inte göra ett drama av det här.
Säg mig sanningen.
Vem är det?
Jag måste veta det för kunna besluta vad som måste göras.
Katsuko...
säg mig vem som är fadern.
Vad är det?
Han stannade inte för att gå på dass.
Då är det säkert allvarligt.
Den stackars pojken är beklagansvärd, men hans pappa är alltför stolt.
Måste man inte
hämta en doktor för att titta till honom?
Det är inget allvarligt.
Eller hur, pojk?
Det kommer att gå över, jag ska snart vara botad.
Vilket elände att hans pappa är så tjurskallig.
Nej då, han är inte alls tjurskallig.
Han är försynt och mycket beklagansvärd.
Pojken är ännu mer beklagansvärd.
Det är inte så viktigt att veta vem det är.
Men jag säger dig en sak i förväg.
Det verkar som om du misstänker mig, men det är inte jag.
Gör du det klart för dig!?
Hon är mer än min systerdotter. Jag har lagligen adopterat henne.
Vad ska vi göra? Behålla det eller göra abort?
Vi kan inte låta henne behålla det.
För det första är hon alldeles för ung. Och vidare skulle det bli prat.
Förnuftet säger att man vidtar
medicinska åtgärder snarare än moraliska.
I klarspråk betyder det alltså abort, eller hur?
Jaa – ja.
Hur ska ingreppet betalas?
Det blir alldeles nödvändigt
att mjölka din syster igen.
Men vi har ju redan lånat så mycket av henne...
Det gäller helt säkert att finna goda argument
så att hon inte kan vägra.
Ursäkta...
Är ni Katsukos föräldrar?
Var snälla och följ med till stationen.
Vad har hänt?
En historia med slag och sår.
Det kan till slut bli
fråga om mord.
Jag går.
Gå fort med konstapeln.
Ni är hennes pappa?
Nej, Katsuko är min frus systerdotter.
Ni talade om slag och sår...
Är hon allvarligt skadad?
Katsuko är inte offret utan angriparen.
Hon stal en kniv från en fiskhandlare
och har tillfogat ynglingen Okabe hugg,
han som levererar saké.
Han är allvarligt skadad.
Låt oss skynda.
Inte mödan värt att gå och hälsa på henne meddetsamma.
Det vore bättre att gå och hälsa på offret.
Ni kan inte träffa honom, han ligger i koma.
Kom först med till stationen.
Ni är angriparens föräldrar.
Glöm inte det!
I fall som detta
är fasta den enda behandlingen.
Men det finns begränsningar.
Jag skulle tycka om att kunna gå...
Jag är säker på att jag strax ska kunna.
Jag har inte velat säga dig detta!
Jag var inte den som bad dig gå och hämta mat.
Om jag är alltför hungrig,
ska jag gå själv.
Oroa dig inte.
Jag är inte så hungrig att det behövs.
Ju längre fastan varar, desto bättre är det.
Man kan hålla på, utan att äta, en vecka eller t.o.m. tio dagar.
Jo...
vi pratade om salongen.
Den skotska stilen föreföll mig bra,
men jag har ändrat uppfattning.
Nå?
Vad är det som har hänt?
Är det sant att hon givit sig på springpojken?
Med en fiskhandlares kniv?
Allt är bekräftat.
Jag har funderat ordentligt.
Om hon verkligen attackerat pojken,
finns det bara ett enda skäl.
Du tror som jag, eller hur?
det är han som gjort henne gravid.
Katsuko säger ingenting.
Hon svarar inte någonting...
när man frågar henne varför hon gjort det.
Om hon hade en särskild anledning,
skulle hon kunna dra nytta av förmildrande omständigheter.
Jag har förgäves bråkat med henne, hon är som en mussla.
Det är inte förvånande. Hon skäms.
Alldeles klart.
Polisen skulle vilja träffa dig också.
Jag har ingen orsak att träffa någon för detta! Katsuko är din systerdotter.
Men du har adopterat henne lagligt. Du är alltså hennes far.
Jag kommer att gå till stationen varje dag.
Man kommer att fråga varför du inte kommer.
Vad ska jag säga till dom?
Att jag är sjuk!
Man har väl aldrig hört på maken!
Att kalla en som inte är inblandad i historien till stationen!
Jag går inte, jag!
Är det verkligen utan hopp?
Ska du aldrig förlåta mig?
Det här trädet... Vad heter det?
När ett träd är dött, har det inte längre något namn.
Det tycks ordna sig till slut.
Springpojken kommer att klara sig efter tre veckor på sjukhus.
Han fritar Katsuko från skuld.
Han förstår inte varför hon gjort detta mot honom,
men han är inte arg på henne.
Det verkar som om han sagt till inspektören
att inte åtala Katsuko
eftersom han, offret, inte vill stämma henne.
Det bevisar att han har dåligt samvete.
Om han hade blivit attackerad utan skäl, skulle han var arg på henne.
Och han ber att man inte ska straffa henne!
Den är glasklar, den här historien!
Det är som om han erkänt sin nedriga handling.
Förresten, inspektören ber att få träffa dig.
Han vet att du inte är sjuk.
Om du vägrar, ska han utfärda en hämtningsorder.
En hämtningsorder!
För mig?
Varför?
Katsuko vill prata med dig i närvaro av inspektören.
Katsuko!? Vad vill hon mig?
Jag vet ingenting om det här.
När hon fick veta att springpojken var utom fara,
verkar det som hon bestämt sig för att tala om dig i närvaro av inspektören.
Han tycktes veta något.
Tokerier! Jag vet inte vad hon sagt,
men det är säkert tokerier.
Varför hetsar du upp dig så där?
Om det verkligen är tokerier,
är det inte mödan värt att skrika.
Eller vara rädd för att gå till stationen.
Jag är inte alls rädd för att gå dit.
Vad kan dom bevisa med utgångspunkt i hennes lögner?
Vilka bevis har dom?
Var är din kompis i kväll?
Vi har inte varit tillsammans idag.
Ge mig hemkört.
Det är inte bra när man är trött. Kom ihåg förgårkväll.
Jag har druckit sådant i åratal.
Kom inte och klaga efteråt.
Det är sant...
man kan inte leva utan äta.
Även om man är sjuk, måste man få näring i sig.
Jag ska hämta mat.
Jag kommer fort tillbaka.
Jag ska berätta goda nyheter för dig.
Vem är där?
Vänta...
Ett ögonblick, låt mig se.
Först drack jag hemkört,
sedan gick jag till Yoko-cho...
Och sedan igen till ett annat ställe...
Vem är det? Vem är där?
Idiot! Hur vågar du fråga?
Har du glömt din mans röst?
Skäms du inte?
Man har aldrig sett en så idiotisk kvinna!
Jaså, det är du! Vad har du nu för dig?
Är det så att du hälsar mig välkommen?
Du struntar i mig!
Du stinker! Det där hemkörda igen!
Och i så fall, har jag inte rätt att dricka det?
– Vatten! Ge mig vatten! – Jag ska hämta åt dig.
En fru som vet sina plikter,
hon lyder snällt.
– Vatten! – Se här!
Nä men, det är ju min gamla kompis! Har du sett, det är min kompis...
Min man. Har ni inte varit tillsammans?
Nej, inte idag.
Chefen bjöd oss på ett glas.
Whisky, tänk dig det du!
Hjälp mig, han är för tung.
Vad gör ni? Låt mig för helvete vara i fred!
Min man är aspackad...
Och du med, förresten.
Du kallar honom "min man"! Vad vill det säga?
Se på honom!
En kudde!
Men det är ju du, min gamle vän!
– Men du har inte tagit av dig skorna! – Nej, det är sant.
Det är du som har lagt honom där.
Inte du heller, du har inte tagit av dig skorna.
Nej, det är sant!
Vilken historia! Inte tagit av skorna!
Adjö min kompis! God natt!
God natt! Hälsa din fru!
Vatten! Hämta det, meddetsamma!
Genast! Se här!
Jag har kommit tillbaka.
Jag sa att du var sjuk.
Så chefen gav mig några godsaker
för att göra dig frisk igen.
Vet du, jag har glömt att säga dig...
Vi behöver en damm.
Det är sant. Du har rätt.
Jag ska göra allt som du vill.
Oj, oj, det har dragit ut på tiden.
Sjukdomen är besegrad...
Besegrad.
Barn, det är något väldigt starkt!
Jag är helt överens med dig om dammen.
Man får lägga den mitt på gräsmattan.
Det kommer att bli jättefint, vita stenplattor mot en grön fond.
Men det kommer inte att bli lätt med till- och bortförandet av vattnet.
Eftersom vi kommer att vara uppe på kullen,
måste vi skaffa en stor reservoar.
Och för att tömma vattnet –
och det kommer ju att finnas mycket vatten –
kommer det inte att räcka med ett ordinärt avloppssystem.
Men oroa dig inte.
Du ska få den, din damm.
Det är ditt viktigaste förslag.
Och det ska bli bra för din hälsa.
Soppan är varm.
Det är en buljong...
Det är det bästa efter diet.
Vad är det?
Hur var din man, igår kväll?
Min var aspackad, en gång för mycket.
Karlar är alltid dom samma.
Om dom la ut två gånger mindre på krogen,
skulle livet vara lätt.
Dom dricker så mycket...
Dom är ena riktiga svampar.
Det är inte lustigt.
Dom har bytt igen.
Det kommer säkert att bli regn.
Det skulle inte skada.
Det har varit vackert väder länge nog.
Varför kommer du inte längre till affären?
Det var så sant!
Din morbror har försvunnit.
Förlåt mig...
Jag har ännu inte förstått.
Varför gjorde du så mot mig?
Varför?
Jag ville...
Jag ville dö.
Dö!? Ta livet av dig?
Jag förstår ingenting.
Du ville ta livet av dig och så ger du dig på mig, varför?
Jag...
Jag vet inte hur jag ska förklara.
När jag tänker på det idag,
förstår jag inte mig själv riktigt.
Men...
när jag tänkte ta livet av mig,
var jag rädd att du skulle glömma mig.
Jag tänkte att du skulle glömma mig...
så snart som jag var död.
Jag var rädd...
mycket rädd...
Jag kunde inte stå ut med det.
Jaså, på det viset!
Vi skulle kanske gå och äta?
Nej tack, jag är inte hungrig.
Då så, en annan gång.
Förlåt...
... käre Okabe.
Titta! Din damm är färdig.
– Ha det så trevligt! – God afton!
Underhållsgänget måste arbeta mera, annars blir jag arg.
Vagnen är gammal, jag vet det,
ytterligare ett skäl till att pyssla om den ömt.
Jag ska prata med mekanikerna i morgon bitti,
ni ska få se!
Franska undertexter av Catherine CADOU
översatta till svenska av
Officina Verborum